Tag Archiv: новини
Юбилеен концерт на Стефан Диомов, озаглавен „Хайде заедно“ се състоя на 13-ти август в Морската столица, в навечерието на празника на града. Сцената на Летен театър Варна се оказа малка за многобройните изпълнители, участници в програмата. Водещ на събитието бе Драгомир Драганов, по-известен като Драго Чая. Спектакълът бе открит от ВОКАЛНО-ТЕАТРАЛНА ФОРМАЦИЯ „ВРАБЧЕТА“, които със своите лазурно сини екипи внесоха морско, жизнерадостно настроение и очароваха публиката. Изпълнителите от група „Петте сезона“ също отправиха своя музикален поздрав към присъстващите и признаха, че за тях е истинско удоволствие да работят със Стефан Диомов и по свой начин да вдъхнат нов живот на песните му. Атрактивните млади таланти изпълниха и песента „Танц с вечерния дъжд“, озаглавила дебютния албум на групата, продуциран от техния ръководител. Включването на Тони Димитрова в празничния концерт, анонсирано от водещия като повод за още добро настроение с „любими песни от една любима изпълнителка“, предизвика силни възгласи и радостни емоции. Магнетичната дама със специфичен тембър представи няколко емблематични песни от своя репертоар, сред които „Обещания“ и „Нито ден е, нито вечер“. След продължителните овации и възгласи от публиката, Тони Димитрова, заедно с Драго Драганов представиха официално и Маестро Диомов с думите: „Само на 35! По две…“. Неостаряващият рожденик, който празнува свой юбилей през февруари т.г., с нескрито вълнение сподели: „Скъпи приятели, много се радвам, че сте тук. От сърце Ви благодаря! Тази вечер ще чуете много песни, писани преди 10, 15, преди 30 години“ и добави, че в създаването на едни от най-популярните и обичани произведения не е бил сам, за превръщането им в хитове са допринесли изявени автори като Богдана Карадочева, Ваньо Вълев, Иван Неков, Пейо Пантелеев, Валери Костов, Милена Добрева и др. Композиторът се присъедини и към дуета на Тони Димитрова и нейния партньор и колега Иван Ченов и заедно изпяха „За кой ли път“, в памет на непрежалимия Борис Годжунов. Драго поддържаше високия емоционален градус, като често припяваше заедно с изпълнителите и напомни, че „песните на Стефан Диомов се делят на хубави и още по-хубави“.
Празничната вечер продължи с изпълнения на Пени Ставрева, забавния хор на куклите и формация „Врабчета“. Драго Драганов обяви и появата на още една „великолепна певица с великолепен глас“ – Ваня Костова, която бе приветствана със силни аплодисменти и оживление, а след това публиката затихна, за да се наслади на първото изпълнение -„Звезда“, по текст на изключителната бургаска поетеса Петя Дубарова. Към рецитала на Ваня Костова се присъедини и нейният син – Боян Михайлов, който самата тя представи с думите: „Още едно поколение, което пее песните на Диомов“. С много нежност и умиление звучаха изпълненията „Когато си от мен далече“ и „Искам тази нощ нещо да ти кажа“, а с акомпанимент на хармоника към песента „Очакване за пролет“ се включи и мимът Николай Ганчев– Руди. Младият, но изключително артистичен Мартин Йорданов представи популярен музикален мотив.
За първи път присъстващите имаха удоволствието да чуят дуетното изпълнение на Тони Димитрова и Ваня Костова „Време е за чаша вино“ – нова песен, написана специално от Маестро Диомов за този юбилеен концерт. Изненадите за всички почитатели в театъра продължиха с още една вълнуваща среща – гостуването на ангелогласните Милица Божинова, Ралица Ангелова, Драгомир Димитров и Теодор Шишманов от „Тоника СВ“. Два дни преди изявата, на пресконференция в Двореца на Културата и Спорта, Диомов дава изявление, че „Тоника СВ не са се събирали от толкова много години, този проект не е само концерт, това е спектакъл.“ И наистина, появата на легендарната група бе съпроводена с истински възторг и радост, че преживели предизвикателствата на времето, характерите си и жълтата преса, артистите са приели да бъдат отново тук заедно, както анонсира и водещият – Драгомир Драганов. Атрактивният Тео Шишманов сподели пред въодушевената публика, че преди 35г. Стефан Диомов ги е събрал с пожеланието да се пенсионират в същия този състав, като това предизвикателство е на път да се осъществи, ако Маестро Диомов обещае първо, че ще празнуват заедно и следващия му юбилей. Прохладната нощ бе огласена и от незабравимите песни „Приятели“, „Сутрин рано, вечер късно“ и „Здравей, как си, приятелю“, която бе изпята отново за финал на концерта, по желание на публиката. Искрена радост и възхищение предизвикаха малките чаровници Ния и Антон, които изпълниха песента „Чуй ме, Дилмано“, както и щрайх оркестъра, с диригент Левон Манукян. Водещият обяви тържествено и получените цветя и приветствия от името на Радио Варна, Двореца на Културата и Спорта, Ева Иванова, Николай Бинев, Иван Иванов – Дядото и др. Стефан Диомов благодари сърдечно на всички, допринесли за реализацията на това прекрасно събитие, както и на многобройната и вярна публика, оценила по достойнство песните му през годините.
Автор отзив и снимки: Милена Белчева
![tonika](http://milenabelcheva.com/wp-content/uploads/tonika-1024x576.jpg)
„Ябълки от детството“ е поетична книга за пътя на духа, за човешките тресавища и висини, за следите на премълчаното и споделеното, за разкаянието, упованието и прозрението. Автор на стихосбирката е Йеромонах Роман (Александър Матюшин), а подборът и преводът на творбите са дело на варненския поет и композитор – Владимир Стоянов. Стихосбирката е продукт на издателство „Фабер“ и излиза с благословението на Негово Високопреосвещенство Варненския и Великопреславски Митрополит Йоан, както и с материалната подкрепа на фонд „Русский мир“. Изданието е билингвистично и е действително стойностно за ценителите на художественото слово, които ще имат потребността да преживеят едно необятно пътешествие, тръгвайки от „стария си дом“, край „ливадата недокосена“ , през „горещия сняг“, необезкуражени от дочутите „объркани напеви“ и своята „съдба отрова“, за да открият вярната нишка към „светия извор“ и „Царството възпято“.
Петдесетте стихотворения са подредени в три цикъла – „Целебният извор“, „Песента на славея“ и „Моя възраст, златна моя гибел!“, като съставителят е спазвал хронологичния принцип при подбора и оформлението. Йеромонах Роман е автор на много сборници с духовни стихотворения и песнопения, но тази книга предлага едно по-обстойно представяне на творчеството му пред българската общественост и е плод на един неслучаен контакт между творци, прераснал в силно и преобразяващо приятелство. Както споделя и самият преводач в следговора на изданието : „има срещи, личности и събития, които са своеобразен дар и посвещение“. Като дългоочакван досег и светъл дар са и поетичните откровения на Йеромонах Роман, който предразполага читателите за едно по-истинно и обхватно възприятие. Думите му звучат изповедно, но без излишен драматизъм и не назидателно и мъчително, а молитвено и мелодично. Изказът е пестелив, но привлича с искреността си и разкрива фина сетивност и впечатляваща прозорливост. Разбира се, от съществена важност е и фактът, че преводът на произведенията е на такова ниво, което позволява на всяка дума да живее, одухотворена от творческата енергия, в стилистична и смислова хармонична цялост. Но не само майсторската прецизност в подбора на изразните средства прави този реализиран проект толкова значим за литературната общественост. Книгата представя още едно лице на съвременната руска литература, в своя чист и естествен вид, но и отправя духовни послания от православния свят, така необходими в днешните времена на властващ егоцентризъм и изопачени ценности.
Авторът, осъзнал „колко е крехко човешкото „аз”, ни напомня, че „всичко е тлен и прах” и призовава „…помагайте хората да се разливат през бреговете си тесни, сурови”. И сам следвайки отправените повели, преодолявайки бариерите на скептицизма и изменящата представите оптитност, чрез поезията си, вероятно, намира възможност да ни изведе отвъд личностното и преходното. Макар открил спасение в смирението и покаянието, той продължава да пита: „Защо мъдруваме, зачерквайки пътя естествен?”. Разбира и внушава, че дори когато „навсякъде искри непълнота”, когато „гине светът в неправда и зло” и често „сълзят очите”, трябва да съзнаваме, че „всичко е Божия милост”. Вътрешният необят на Йеромонах Роман е място на „покой и утешение”, на преклонение и „прослава на Твореца”, но без изява и патос, защото както казва и сам в един свой стих: „величието мре без тишина”. Тази книга предполага по-различно психично състояние, в което да бъде прочетена и преживяна. „Ябълки от детството” е предназначена не за шумната тълпа, а за всеки, готов да задгърби „вековната суета” и „безмълвен и безимен” , в „самозабвение” да последва пътя на „душата, търсеща блаженството”.
Приветствам идеята на Владимир Стоянов да запознае родната общественост с личността и творчеството на този недостатъчно известен у нас автор и да направи мъдроликата му душа по-близка и поетичния му свят по-достъпен. Вярвам, че посланията в стихосбирката ще намерят нужните читатели и че подобни проекти ще продължат да се случват и да ни зареждат с оптимизъм.
Милена Белчева, 2015
![qbalki ot detstvoto](http://milenabelcheva.com/wp-content/uploads/qbalki-ot-detstvoto.jpg)
корицата на български език
![unnamed](http://milenabelcheva.com/wp-content/uploads/unnamed1.jpg)
корицата на руски език
Пролетен бал при Маркони, посветен на обичта, която събира земята и небето, човешките стъпки и величието на духа…
Радвам се, че намерхиме сили и кураж да продължим идеята и тази година, с уважение към желанието на нашия непрежалим приятел Сергей Сергеев.
Благодаря на Ваня Маркова и Жоро Апостолов за добрата организация и неизменна сърдечност.
Повече детайли за събитието, както и участвалите автори и творби, може да прочетете тук
![11079058_10204824448625789_6149777924925386322_n](http://milenabelcheva.com/wp-content/uploads/11079058_10204824448625789_6149777924925386322_n.jpg)
оригинални изображения-Жоро Апостолов
колаж: МБ
Ето, и през изтеклата 2014-та едни от най-вълнуващите събития във Варна бяха Баловете на поезията, организирани от Арт Маркони. Успях да се включа и да присъствам на всяко едно издание и съм много щастлива от факта, че нивото на участващите творби става все по-високо, а изненадите – все по-интересни. Честити да се всички наградени и до нови срещи със Словото.
МБ
Снимки: Милена Белчева, Светла Гунчева, Жоро Апостолов
![balove](http://milenabelcheva.com/wp-content/uploads/balove-1024x576.jpg)
Две изключително вълнуващи премиери са състояха през ноември в Арт салона на Радио Варна. На 15 ноември Валентина Йосифова-Валенс представи новата си книга с разкази, озаглавена „Ябълки и канела“ с редактор пловдивския писател и журналист – Стефан Бонев. Седмица по-късно, в деня на Християнското семейство и младеж бе творческата вечер на Радостина Драгоева, която зарадва многобройната публика с великолепната си поезия. Представянето на последната ѝ книга „Четвъртото листо на детелениа“ бе съпроводено с оригинална мултимедия и музикални изпълнения на Йоана Божидарова и Светлин Трендафилов. Огромна чест бе присъствието на Негово Високопреосвещенство Варненски и Великопреславски Митрополит Йоан, който изнесе кратка проповед и благослови всички гости и творческия път на Радостина. С прочит на любими стихове и поздравления се включиха поетесите Кати Вангелова, Милена Белчева и Валентина Йосифова. Редактор на книгата е Елка Няголова – блестящ поет, преводач и общественик.
МБ
снимки: личен архив, Радостина Драгоева.
![valq i radost](http://milenabelcheva.com/wp-content/uploads/valq-i-radost-1024x576.jpg)
Клуб ЮНЕСКО – Варна,
МУЗИКАЛНО ОБЩЕСТВО „БОРИС ХРИСТОВ“
и ОБЩИНА ВАРНА
организират:
тържество по случай
100 – годишнината от рождението на знаменития български бас БОРИС ХРИСТОВ
в програмата:
за живота и творчеството на Борис Христов – Райничка Попова;
Концертна част с участието на:
Гео Чобанов – бас,Вяра Железова – сопран,Жанет Бенун –акомпанимент, прожекция на филма:
„Гласът, който моли бога за България“
Пленарна зала 15.11.2014г., събота
на Община Варна НАЧАЛО: 16:00ч.
“Осми приморски полк”43
Радвам се, че бях водеща на още едно стойностно събитие и имах възможността да изгледам удивителния биографичен филм за Борис Христов. Надявам се повече българи да оценят по достойнство неговия изключителен принос и талант.
Ето как отпразнуваха повода и във Франция:
![boris hristov](http://milenabelcheva.com/wp-content/uploads/boris-hristov-1024x576.jpg)
![10548143_906863169343795_7719488763288893274_o](http://milenabelcheva.com/wp-content/uploads/10548143_906863169343795_7719488763288893274_o-1024x662.jpg)
Необикновен, но дългоочакван „Разговор с водата” се състоя в Арт салона на Радио Варна в края на юли и оживи многобройната публика, която уважи премиерата на последната поетична книга на Емилия Найденова. Литературната вечер бе озарена и от магнетичното поетично присъствие на Елица Виденова – Директор на БНР-Радио Варна, която въпреки отговорните си ангажименти успя да се наслади на рецитала и да приветства лично гостуващата авторка. Залата се оказа малка, за да побере десетките почитатели на словото и творци, сред които Маргарита Стефанова, Радостина Драгоева, Валентина Йосифова, Богомил Аврамов-Хеми, Дончо Дончев и др. Те с интерес наблюдаваха необичайното представяне от техните колеги по перо-Венцислав Василев и Милена Белчева, които влязоха в ролята на водещи. Комичните провокации, артистични закачки и аналитични пробези из откровенията в книгата, бяха приятелска изненада за даровитата млада дама, която трудно въздържаше емоциите си от вълнение. В тази връзка бяха и думите от анонса на събитието, където Венци Василев споделя: „Ако не знаете, да ви кажа, че силноемоционален човек не може да е поет. Да, емоцията би могла да бъде вид вдъхновение, но за разгръщането на това вдъхновение е нужно психично пространство. А силните емоции обсебват психичното пространство и не му позволяват да диша. А ако го знаете, да ви кажа…Че нещо явно пропускаме. Защо ли? Просто имаме едно нагледно опровержение. Специфичният термин на въпросното явление е Емилия Найденова.”
Искрени аплодисменти и ведро настроение провокираха и словата на Сергей Сергеев, изразени в дружески поетичен шарж – специален поздрав, поднесен традиционно с изящна червена роза в знак на уважение и симпатия към авторката. Тези признания не са случайни, защото Еми е не само много сетивен, чист и спонтанен човек, тя има една действително интересна дарба да наблюдава света едновременно през стотици ракурси и да изразява себе си и чрез споделеното, и чрез премълчаното. Родена е и живее в София, но често и с нескрита радост пътува до морската столица, където я чакат любовта, приятелите и морето. Амбициозната светлоока поетеса изучава Българска филология в СУ „Климент Охридски” и е носител на редица престижни литературни награди. Публикува в сайтове за лично творчество, както и в електронни медии, има и собствен блог, озаглавен „Небе за птици”, каквото е името и на първата и стихосбирка. Пише за простичките неща, за малките и големите тайнства на живота, за просторите в нас и тъмнините, които ни смаляват. Нейната лирическа героиня се скита из лабиринтите на преживяното, спъва се в хилядите посоки и опитности и разтревожено пита:
„Къде е вратата, с която затварям
душата на своето изгубено тяло?
Къде са ми думите, дето спасяват,
когато вали тишина на парцали?”
Не спира да търси какво се крие отвъд, в онази безкрайна синева, какво я очаква зад солените клепачи на дните, наивно да иска да разбере „горе дали им ухае на люляци”, макар да осъзнава, че „без въпроси се живее лесно”. Чезне в дълбокото и се загубва в нищото, попива животослучващото се и усмихнато призовава:
„Дай ми вечността,
за да забравя.
И още толкова – да помня”
Опитва се да сепне и околните от инертността, да ги откъсне от битийната примка и въздъхва:
„Небето праща знаци. Ала ти
се давиш в други истини нетрайни.”
Но когато сладката умора победи сетивата и бягствата в кръг станат осезаемо излишни, сърцето само разбира:
„всичко е както някога,
само дето
губиш значенията”.
Тогава стрелките на трескавата жажда спират, за да просветне онази преждевременно настъпила мъдрост:
„Човекът сам си е къща. Сам си е същност. И сам си е погребение…”
Какъв дух трябва да има един такъв човек, който е само на 22 години, за да заяви?! :
„Живот, аз зная, че си смърт. И пак ти вярвам…”
А аз вярвам, че все по-често ще чуваме името на Емилия Найденова, свързано с радващи новини и събития. Убедена съм, че и новата и поетична книга ще впечатли както читателите – любители на поезията, така и сериозно пишещите творци и литературни критици. Стихосбирката е един красив и успешен продукт на издателство „Знаци” и дори само визуално провокира вниманието с необичайния си формат и прекрасното оформление на корицата, дело на художничката Невена Ангелова. Художествени редактори са Виолета Христова и Камелия Кондова – две дами, чиито естетически усет и поетичен изказ ги отличават като едни от най-стойностните автори в България. „Разговор с водата” е заглавие на изповед, която те отвежда дълбоко в тайнствата на Вселената и ти подарява елегантен и смислен диалог и поетична атмосфера, в която душата тихо ликува.
Автор текст: Милена Белчева
Оригинални изображения: личен архив, Б.Аврамов-Хеми
![Desktop11](http://milenabelcheva.com/wp-content/uploads/Desktop11-1024x576.jpg)
![DSCN3698](http://milenabelcheva.com/wp-content/uploads/DSCN3698-437x768.jpg)
![10592716_874697655893680_4851529625222897472_n](http://milenabelcheva.com/wp-content/uploads/10592716_874697655893680_4851529625222897472_n.jpg)
![10482228_874697315893714_7256469675980296582_n](http://milenabelcheva.com/wp-content/uploads/10482228_874697315893714_7256469675980296582_n-584x768.jpg)
снимки: личен архив, Георги Апостолов
![mil ko](http://milenabelcheva.com/wp-content/uploads/mil-ko-1024x576.jpg)
ГАЛЕРИЯ „АРТ МАРКОНИ“
Представя „MADE IN MIL & CO“
поетичен алманах
18.00 часа 05.юли 2014 г Галерия „Арт Маркони“ Варна, ул. „Охрид“ 22
Едно интересно и нестандартно издание ще започне лятното си турне. Много мило от тяхна страна е, че избраха галерия „Арт Маркони“ за варненското си представяне. Инициатор и съставител на сборника е Милко Христов, а книжното тяло е излязло от печат в издателство Онгъл – Милка Юдова, Варна. Идеята с ключова дума „Мил“ е традицията да продължава, като всяка година то да се обогатява с нови автори, като освен поезия ще има и раздел белетристика.
Ето как представя изданието една от участничките – варненската поетеса Милена Белчева:
Уважаеми почитатели на художественот
о слово,
Предстои да се запознаете с лиричния свят на няколко автори, приели предизвикателството да сътворят едно експериментално издание, обединено от общата етимология на техните имена. Доверявайки се на идеята за звуковите вибрации и семантичните ракурси, бихме могли да предположим, че хората кръстени Милко, Милан, Милен, Милчо и техните производни и за двата пола, са действително благословени с една светла душевност, сърдечна мекота и благ характер*. Това , разбира се, не ги предпазва от опустошаващите вихри на времето, острите завои на съдбата и плътните думани на битието ни земно. Но вероятно, обхождайки неизбродимите лабиринти на своите будни сънища, те за миг са заглушили тактикането на ума и бъбривостта на емоциите си , за да поемат дълбока глътка от чистата атмосфера на неизразимия Необят. В тези преобразяващи моменти на вглъбение и изящна самота, може би, са успели да усетят какво има отвъд личния хоризонт и контурите на хилядолетните следи. Всичко друго е „прах във вятъра“ и пареща луга по клепачите на дните. Ето защо, макар и само палиативен метод, Поезията, било то силна или нежнолика, разтърсваща или умиротворяваща, се явява естествено спасение и (не)очаквана милост за уморените от търсене на пристан души.
Поетичните въздихания в този необикновен алманах съдържат трепета на общочовешки теми и послания, излъчват топло приятелско чувство и усмихваща ведрина. Едва ли стиховете могат да ни направят по-мили и добри, но със сигурност допринасят за това да имаме едно по-дълбоко надсетивно възприятие и разбиране за неизмеримите – нищожност и величие, стихийност и всепокой, хаос и хармония, мимолетност и пълнота. Приветствам идеята за създаването на подобен сборник и се надявам, че читателският интерес ще превърне това начинание в традиция и приятен повод за нови срещи със словото.*старобълг. миль – лит. mielas, mylas „мил, любезен“, лат. mitis „мек (за вкус)“.
Милена Белчева
изображение: личен архив-Милко Христов